home
***
CD-ROM
|
disk
|
FTP
|
other
***
search
/
Chip 1996 April
/
CHIP 1996 aprilis (CD06).zip
/
CHIP_CD06.ISO
/
hypertxt.arj
/
9305
/
HIGH.CD
< prev
next >
Wrap
Text File
|
1995-04-15
|
32KB
|
511 lines
@VSuperHighWay@N
@VUSA 2000@N
Szédületes fejlôdésre készülnek az ezredfordulóig az
Egyesült Ållamokban az informatikai, ezen belül a
számítástechnikai piac kis és nagy halai egyaránt.
Az egyébként is rámenôsségérôl, olykor kíméletlen
erôszakosságáról ismert piac részeseinek önbizalma újabb
erôsítô injekciót kapott azzal, hogy Bill Clinton lett az
ország elnöke és -- ami ebbôl a szempontból különösen
fontos -- a technológiai fejlôdés iránt évek óta
elkötelezett Al Gore az alelnöke. A Fehér Ház tehát zöld
jelzést adott az új elképzeléseknek azzal, hogy 36 oldalas
iparfejlesztési programját a gazdaság lendületbehozásához
szükséges egyik legfontosabb dokumentumnak minôsítette.
Az új elnök, aki ugyebár megválasztása elôtt is jelét adta
annak, hogy tiszteli a jelképek erejét -- ezért például
többször is szaxofont ragadva fújta el az elôzô
generációnak a búcsúdalt -- rendkívül stílusosan a
kaliforniai Szilikon Völgy egyik jeles cégénél, a Silicon
Graphics Inc.-nél hirdette meg az új elveket. Ami igaz, az
igaz, ez egy kissé kötelessége is volt, hiszen a
számítógép üzletág vezéregyéniségeinek többsége már akkor
támogatta Bill Clintont, amikor még korántsem volt biztos,
hogy megnyeri a választást.
Ennek ismeretében az sem volt meglepô, hogy újabb gondosan
kidolgozott jelképként akkor, amikor Bill Clinton a
Kongresszusban ünnepélyes keretek között többszáz millió
tévénézô polgár számára is ismertette gazdasági terveinek
legfontosabbjait, a First Lady, Hillary Rodham Clinton
melletti egyik fôhelyet John Sculley, az Apple Computer
fôtechnológusa foglalta el. Azt beszélik, hogy az 54 éves
Sculley a Fehér Ház vezetô munkatársa lesz, de az is
hírlik, hogy azon kiváltságosak között van, akik a Kék
òriás, az IBM új elnökjelöltjeinek kis csoportját alkotják.
Az amerikai gazdaságban tehát javában tart a
rendszerváltás. Az elôzô kormányzat George Bush vezetésével
kínosan igyekezettel ügyelt arra, hogy szövetségi pénzekkel
ne támogasson olyan vállalkozásokat és fejlesztéseket,
amelyeket szerinte magánforrásokból kell finanszírozni.
Clinton elnök viszont pont ellenkezôleg: azt vallja, hogy
a kormányzatnak nem csupán a kutatást kell támogatnia,
hanem az eredmények hasznosítását is, ehhez pedig a
költségvetésnek is áldoznia kell. Ennek szellemében úgy
döntött például, hogy mégsem hagynak föl a Sematech nevû,
félvezetôkutatással foglalkozó texasi cég évi 100 millió
dolláros támogatásával.
A lassan már ""clintonimics" néven emlegetett program
emlékeztet arra, hogy a 60-as években a Pentagon és a NASA,
azaz az ÿrkutatási Hivatal vásárolta meg az amerikai
számítógép hardver termelés 50%-át, és ezzel szinte
bábáskodott az iparág megerôsödésénél. Manapság a
kormányhivataloknak ugyanezzel a módszerrel kell
támogatniuk a technológiai fejlôdést -- véli a terv, és
megfogalmazói szerint ehhez néhány év alatt a jelenlegi
egyharmadával, évi 36,6 milliárd dollárral kell növelni a
polgári célú kutatási és fejlesztési kormánykiadásokat. A
teljes képhez tartozik, hogy a védelmi kutatásokra költött
összeget viszont csökkenteni akarják, és a
megtakarításokból finanszíroznák az információs
szuperhighway hálózatot, amely hatalmas összegeket pumpálna
a számítógép-iparba és a távközlésbe.
@VA szuperhighway@N
Megálmodói szerint az információtovábbítás legkorszerûbb
hálózata legalább akkora változást hozna az amerikai
gazdaságban, mint annak idején a földrésznyi ország
autópálya-rendszerének kiépítése. A merész tervekre
jellemzô, hogy az új rendszerhez képest állítólag a
jelenleg 102 országban mintegy 10 millió embert összekötô
Internet hálózat szinte primitív.
Érdekes, de aligha véletlen, hogy annak idején az
autópálya-hálózatot a mostani alelnök, Al Gore szenátor
édesapja támogatta, a szuperhighway viszont a szellemi
örökös szívügye. A mindennapokat forradalmasító rendszer
rendkívül nagy teljesítményû adattovábbító hálózatának
célja, hogy bárki rákapcsolódhasson, akinek számítógépe
van.
A felhasználási lehetôségek pedig szinte korlátlanok. A
videokonferencia szolgáltatás egyszerû kis produkció egy
ilyen hálózaton, aztán világtól elzárt területek orvosai
röntgenfelvételeket továbbíthatnak segítségével a távoli
klinikai specialisták képernyôire, otthon a számítógéppel
egy gombnyomásra megrendelhetô a sokezres filmkínálat
bármelyike, az elektronikus levelezés rutinmûveletté válik
bárki számára, a hatalmas adatbázisok kapui megnyílnak majd
sok tízmillió ember elôtt, tucatnyi könyv terjedelmének
megfelelô adatot lehet továbbítani szempillantás alatt --
és még hosszasan lehetne sorolni a lehetôségeket.
Az adattovábbítás hajszálvékony üvegszálakon történik majd,
és az információk többezerszer gyorsabban száguldanak majd
rajta, mint a jelenlegi digitális adattovábbító
hálózatokon. A szinte beláthatatlan társadalmi és gazdasági
hatás nyilvánvalóan élénken foglalkoztatja az üzletemberek
fantáziáját.
Ennek következménye pedig, hogy máris heves vita van Al
Gore alelnök és az AT&T vezérigazgatója, Robert Allen
között. A kormányzat ugyanis költségvetési pénzbôl akarja
finanszírozni a hatalmas beruházást, amely eltartana
mintegy tíz évig. Az AT&T, valamint az Egyesült Ållamok
többi nagy telefontársasága, amelyek tulajdonában vannak a
jelenlegi legnagyobb adattovábbító vezetékhálózatok,
magánbefektetéseket és magánprofitot akar.
Gore alelnök viszont azzal érvel, hogy a magántársaságoknak
nem természetük, hogy kockázatos és hosszú távon megtérülô
beruházásba fektessék a pénzüket, ráadásul itt hatalmas
összegekrôl van szó. Azt a lehetôséget pedig Al Gore
kifejezetten veszélyként emlegeti, hogy az új hálózat
magántulajdonba kerülhet, ugyanis akkor ahhoz csak a
tudományos és üzleti elit férhet majd hozzá, márpedig a cél
éppen az ellenkezôje.
A Fehér Ház támogatói között ezúttal ott van az IBM, az
Apple és a Digital Equipment, hiszen teljes joggal azt
remélik, hogy a szuperhighway megvalósulása tovább növelné
a keresletet a számítógép-piacon. A helyi telefonforgalmat
lebonyolító Bell társaságok is azt szeretnék, ha a
kormányzat minél elôbb kiépítené a gerinchálózatot, és
akkor majd ôk összekötnék vele az otthonokat, az
egyetemeket, a hivatalokat, az üzleti megrendelôket.
A teljes képhez tartozik, hogy idôközben a washingtoni
Electronic Frontier Foundation arról próbálja meggyôzni a
kormányzat illetékeseit, hogy takarékoskodjanak idôvel és
pénzzel, vagyis használják a kifejlesztett Integrated
Services Digital Network (ISDN) módszerét. Ezzel a
technológiával a jelenlegi réz telefonkábeleken is
hatásosan lehetne számítógépek közötti adatforgalmat
lebonyolítani. Ellenlábasaik azzal kontráznak, hogy az
ISDN csak álmegoldás, és nem elég gyors az egyre újabb
igények kielégítéséhez.
@VA csendes farmer közbeszól@N
Miközben az információs forradalom újabb korszakáról a
legmagasabb szinteken zajlik a vita, egy, a
mezôgazdaságáról ismert amerikai állam csendesen
bejelentette, hogy gyakorlatilag már meg is építette saját
szuperhighway hálózatát.
Iowa államban már szinte készen áll a III. évezred
igényeinek megfelelô üvegszálas adattovábbító rendszer, és
a tanulságokat szívesen megosztják bárkivel. 3500 km
vezetéket már lefektettek, és néhány hónap alatt
hozzáteszik a hiányzó 1000 kilométernyit is. A beruházást
három éves vita és aztán többfordulós versenytárgyalás
elôzte meg. A hálózat valószínûleg Iowa tulajdonában
marad, és az üzemeltetésre adnak majd koncessziót. Egy
éven belül üvegszálas vezetékrendszer kapcsolja majd össze
Iowa egyetemeit, középiskoláit, könyvtárait, a különbözô
szintû közigazgatási hivatalokat, és az egészségügyi
intézményeket. A beruházás különben nem nélkülözi a pionír
romantikát, mivel az információs forradalom
fôparancsnoksága, vagyis a vállalkozás központja egy
félreesô település elhagyott kutyaélelmiszer raktárában van
-- nem akarták ugyanis drága irodaházra pazarolni a
pénzt...
@VSzámítógép ember helyett@N
Az iowaihoz hasonló hálózat létesítésérôl már New Jersey
államban is döntöttek a helyi törvényhozók, de a
megvalósítás évekig is eltart. Ami igaz, az igaz, ebben
sokan reménykednek is, mert a számítógép-felhasználás
forradalmasításának állandó konfliktusa, hogy a változás
feleslegessé teheti sok ember munkáját, és ha a létszám nem
is csökken feltétlenül, mindenképpen a korábbitól eltérô
képzettségû emberek kellenek az új feladatok elvégzéséhez.
Az Egyesült Ållamok gazdaságának szolgáltató szektorában
1992-ben 860 milliárd dollárt költöttek
információtechnológia vásárlására, és sokfelé hatalmas
elbocsátások követték a fejlesztéseket. A
biztosítótársaságok, pénzintézetek, kiadók, közlekedési
vállalatok százai 30--40 százalékos leépítéseket hajtottak
végre, miután megvették a számítógép vezérlésû telefonos
automata információs rendszerüket. A géphangú ügyintézô
egyre gyakoribb jelenség az Egyesült Ållamokban, és minden
rendben is van egészen addig, amíg a polgár ügye
besorolható a megtervezett kategóriák valamelyikébe. Ha
viszont speciális problémája van, nos akkor meglehetôsen
türelmesnek kell lennie, amíg eljut egy olyan hanghoz, amit
valódi hangszálak gerjesztenek, és elôadhatja ügyes-bajos
dolgait.
@VPiaci részesedés@N
A számítógép-piacot 1992-ben a korábban kezdôdött
folyamatok határozták meg, és ez a nagygépekkel szemben a
client/server környezet iránti igény erôsödését jelentette.
Az összesített adatok szerint a világ számítógép-iparának
nettó bevétele 104,5 milliárd dollár volt -- 2,5 milliárd
dollárral kevesebb, mint egy évvel azelôtt. A legnagyobb
részesedés a PC típusú gépeké volt (41,5%), a nagygépeké
tovább csökkent (24,9%), a szuperkomputerek pedig ebbôl a
szempontból a legszerényebb tortaszeletet kapták (1,9%).
A szuperszámítógépek piacán különben idén továbbra is tart
az ádáz küzdelem. Az év várható nagy eseményei között
szerepel a MasPar cég MP-2 második generációs gépének
megjelenése. Az MP-2 ötször gyorsabb lesz az MP-1-nél, és
várhatóan 260 ezer--1,6 millió dollárba kerül majd. A cég
fejlesztôi továbbra sem küzdenek a leggyorsabb címért,
inkább az alacsony árakkal próbálják megôrizni piaci
részesedésüket. A hírek szerint több gépet is megrendeltek
tôlük egy új katonai radarközpont berendezéseihez.
A másik újdonság a Convex C3840-ese, a léghûtéses vektor
szuperkomputer, amelyhez gallium-arzenid félvezetôket
használnak a minél nagyobb elektronsebesség és a minél
alacsonyabb energiafogyasztás miatt. A Tennessee államban
mûködô Arnold Légibázis már a második ilyen gépet veszi. A
bázison fejlett szimulátorrendszert mûködtetnek, és az új
számítógépet a Pratt & Whitney PW-4000 gázturbinás
sugárhajtómûvének és az F-22 taktikai vadászgép
továbbfejlesztett F119-es hajtómûvének tesztelésére
használják.
Mindezt egyre idegesebben nézi az amerikai piacon sokáig
sikeres Fujitsu cég, amely idén újabb kísérletet tesz arra,
hogy elkápráztassa az ùjvilágot: kapható lesz a világ
leggyorsabb számítógépének kikiáltott VPP 500. Vevôkrôl
még nem hallani, de a Fujitsu szakemberei bizakodnak,
hiszen majdnem egy évi szünet után eladtak egy VPX 220-as
modellt. Egy New York-i székhelyû olajkutató cég öt évre
szóló lízingszerzôdést kötött a Fujitsuval, az ár 6 millió
dollár, amelyben a szoftver és a szervizelés ára is benne
van. A Fujitsu mindenesetre máris jelezte, hogy AP 1000-es
gépével javában tartanak a kísérletek, de az a fontos, hogy
létezik.
Az Egyesült Ållamok továbbra is a szuperszámítógépeket
gyártók egyik kedvenc vadászterülete lesz, már csak azért
is, mert a becslések szerint a szövetségi kormányzat öt év
alatt megkétszerezi a tavalyi 750 millió dolláros
megrendeléseket. Az egyik lehetséges vásárló az amerikai
atom-ütôerô egyik legfontosabb parancsnoki központja, a
légierôhöz tartozó Offutt bázis Nebraska államban, mivel a
hidegháború utáni korszakban a volt szovjet célpontok
helyett újabbakra irányítják majd a rakétákat, és ehhez
lényegesen módosítani kell a számítógéprendszert is. Ezzel
együtt a piaci elemzések azt mutatják, hogy a
szuperszámítógép-gyártók a következô három évben
mindenekelôtt Dél-Koreában küzdenek azért, hogy az ô
termékeiket válassza a tisztelt vevô. A Cray és a Convex jó
esélyekkel indul, de várható, hogy az IBM Korea az
ES9000/820-asokkal próbálja megszerezni a vevôket az orruk
elôl.
@VFélvezetô -- teljes siker@N
Az ázsiai és amerikai piac tehát a gyártóknak komoly
reménységet ad. Az amerikai befektetési tanácsadók is az öt
legbiztosabb iparág között említik a félvezetôgyártást. A
Texas Instruments becslése szerint 1993-ban a világon
17%-kal növekszik a félvezetôk iránti igény. Az Egyesült
Ållamokban 25%-os növekedés várható, és ez azt jelenti,
hogy a cégek évi bevétele eléri a 23 milliárd dollárt.
Ugyanez a becslés azt jósolja, hogy Åzsia csendes-óceáni
térségében 28%-kal, Európában pedig 13%-kal nô a félvezetôk
iránti igény. Japánban a növekedés 5%-os lesz, és ezzel a
bevétel 20,4 milliárd dollárra nô. A világ összes
gyártójának 1993-as bevétele 70 milliárd dollár körüli
lesz. Az amerikai fellendülés és a japán recesszió miatt
nyolc éve elôször fordulhat majd elô, hogy az
észak-amerikai félvezetô piac bevétele nagyobb lesz, mint a
nagy versenytársé a Felkelô Nap Országában. A
Clinton-kormányzat különben meglehetôsen elégedetlen azzal,
ahogyan az elôzô kabinet védte az amerikai piacot a japán
félvezetôk inváziója ellen, és ezért a korábbinál keményebb
lépéseket fontolgat. A jelenlegi szerzôdés azt köti ki,
hogy a Japánban forgalmazott félvezetôk egyötöde lehet
külföldi, de ezzel aligha elégszenek meg a demokrata párti
amerikai politikusok, akik tudják, hogy a gazdasági
fellendüléshez létfontosságú az amerikai termékek
exportjának növelése.
@VÜzleti Intelligencia@N
Az amerikai processzorpiac jelenleg legérdekesebb üzleti
taktikáját az Intel követi, hiszen folyamatosan
módosítgatja a várva várt idôpontot, vagyis az új
processzor, a Pentium megjelenését. A legutóbbi ígéret
májust emleget, de az érdeklôdôk már óvatosak, hiszen
voltak korábbi idôpontok is. Az biztos, hogy az új PC-s
processzort már figyelembe veszik új termékeikhez például a
Compaq, a Dell, a Unisys, az AT&T tervezôi. Az Intel
páholyból nézi a fejleményeket, hiszen a 486-os processzor
iránti étvágy még hatalmas. A kaliforniai cég a tôzsdén is
az egyik legszilárdabb, mivel a befektetôk bizalmát
ugyancsak erôsítette, hogy tavaly a harmadik negyedévi,
nagyon jónak tartott 1,4 milliárd dolláros forgalom a
negyedik negyedévben 1,8 milliárdosra nôtt. Az Intelnek
tehát nem sürgôs, kiváltképp azóta, hogy kiderült: még nem
kell tartania a 486-os klónok elterjedésétôl, tudniillik a
Cyrix cég idén legfeljebb 800 ezret forgalmaz majd, az AMD
486-osának megjelenése pedig az év közepe táján várható,
amikor már valószínûleg ott lesz a piacon a Pentium is.
Tény ugyanakkor, hogy a két üldözô a 386-os piacból 62%-ot
már magáénak mondhat, tehát jövôre már komolyan kell
számolni velük.
Az Intel természetesen nem hagyja kicsúszni a kezébôl a
486-osban rejlô üzleti lehetôségeket. A cég máris
bejelentette, hogy szövetkezett a VLSI Technology Inc. nevû
céggel, így jövôre megjelennek majd a 386-os és 486-os
processzor szuper energiatakarékos változatai, ami lehetôvé
teszi, hogy a számítógépgyártók csökkentsék a noteszgépek
akkumulátorainak tömegét, és az eddigi legkönnyebb
masinákkal kápráztassák el vásárlóikat. Korántsem örülnek
viszont a gyártók annak, hogy az Intel késlekedik a beígért
új flash memóriachipekkel. A pehelysúlyú számítógépek,
rádiótelefonok és merevlemez-kiváltók egyre népszerûbb
alkatrészét az Intel alvállalkozóval, a japán NMB
Semiconductor Co. céggel szállítaná, de a partner
késlekedik, úgyhogy az Intel elkezdte sürgetni a másik
beszállítót, a Sharpot, amelynek eredetileg csak egy év
múlva kellene teljesítenie az elsô megrendeléseket. Az
üzleti nehézségek azonban valószínûleg nem rendítik meg az
amerikai chipkirályt, s egyelôre még elég erôs ahhoz is,
hogy egyenrangú partnerként folytasson tárgyalásokat a
szoftverpiac üstökösével, a Microsofttal. Az már szinte
hagyomány, hogy az Intel szakemberei együttmûködnek a
szoftvercégekkel, mert biztosak akarnak lenni abban, hogy a
programok futtathatók az új processzorokkal is. E
folyamatban egyedül az Apple nem vesz részt, mert saját
programját készíti a Newton névre keresztelt
számítógépekhez.
@VA munkamániás csodagyerek@N
Az Intel legbiztosabb partnere tehát a szoftver-üzletágban
a Microsoft -- ki is lehetne más. A szoftvergóliát
fejlesztôi egy ideje már dolgoznak azon a WinPad nevû
programon is, amit speciálisan a kézben tartható
számítógépekhez találtak ki. Az Intel számára különben
figyelmeztetô jel, hogy a Microsoft nyáron megjelenô
Windows NT-je lesz az elsô Windows, amely az ô
processzoraikkal épített gépeken kívül az Intel
processzorokkal nem kompatibilis Alpha AXP és R4000
chipeken is fut. Mindkét processzor RISC építésmódú, és
annak a küzdelemnek a terméke, amit a DEC, illetve a
Silicon Graphics leányvállalata, a Computer Systems folytat
azért, hogy helyet szorítson magának az Intel uralta
piacon.
A Microsoft viszont egyre kevesebbeknek ad esélyt arra,
hogy komoly versenytársak legyenek a szoftver-üzletágban. A
sokat látott szakértôk egyértelmûen állítják, hogy a 37
éves munkamániás csodagyerek, Bill Gates birodalma már
átvette az IBM helyét, vagyis egyértelmûen az egész
számítógép iparág legfontosabb vállalata lett, és diktálja
a tempót, megszabja a feltételeket a többieknek is.
Érthetô tehát, hogy az életrajz-irodalom idei szenzációja
volt, amikor végre megjelent az Egyesült Ållamok jelenlegi
leggazdagabb milliárdosáról írt könyv, a Hard Drive. A
szédítô üzleti karrier története maga is óriási üzleti
siker, miközben senki nem felejti el, hogy Bill Gates
életének java még hátravan... A Big Blue -- az IBM --
örökébe lépô Big Greent (a cég központja Washington állam
Redmond városában, örökzöld fákkal beültetett környéken
van), a Microsoftot a PC-tulajdonosok többnyire dicsôítik,
a versenytársak viszont átkozzák. A Microsoft ugyanis
állítólag a létezô összes üzleti praktikát, pénzügyi és
reklámtrükköt bevetve körözi le a többieket. A világ PC-s
programpiacának már csaknem felét magáénak mondó Microsoft
ebben a pénzügyi évben várhatóan több mint egyharmadával,
3,75 milliárd dollárral növeli bevételeit, ami egymagában
több mint a legfontosabb versenytársak eladási forgalma
összesen. A Microsoft Excel például megállíthatatlanul
legyôzte a Lotust (részben ennek tudható be, hogy a mintegy
5000 embert foglalkoztató Lotus májusban bezárja Puerto
Rico-i üzemét), és az egykor szinte egyeduralkodó
Worldperfect is a Microsoft Word mögé szorul. A gigantikus
cég üzleti módszereit különben hivatalosan is vizsgálják,
de eddig még nem bizonyítottak rájuk semmit.
Az más kérdés, hogy a versenytársak számára az élet maga
elegendô bizonyíték ahhoz, hogy tudják: a Microsoft
nagymogulja, Bill Gates zseniális, de kíméletlen, és ezt a
példát követik munkatársai is. Gates tudja jól és hirdeti
is, hogy a hiperkemény piaci versenyben másképpen nem lehet
egy cég sikeres, de ezzel nem szerez barátokat, bár ez
aligha aggasztja ôt túlságosan. Az egyik legjobban
átkozott módszert magától az IBM-tôl vették át, ez pedig
nem más, mint a saját terveikrôl szóló hírek
kiszivárogtatása, amellyel csírájában tapossák el mások
fejlesztési programjait. A szakértôk különösen azt az
esetet emlegetik, amikor a Microsoft az IBM ellen
fordította saját fegyverét, és visszaszorította az OS/2
2.0-es változatának forgalmát pusztán azzal, hogy tudatta:
hamarosan piacra dobja saját, hasonló operációs rendszerét,
a Windows NT-t. Mindkét termék 32 bites, s képes kiaknázni
az Intel legjobb processzorainak lehetôségeit, csakhogy az
egyiket a piac új császára, a Microsoft neve fémjelzi, a
másikat viszont ""csak" az IBM...
@VA Rózsaszín Párduc ugrásra készül@N
A világszerte több mint 300 ezer alkalmazottat
foglalkoztató IBM az utóbbi két évben sorra szenvedte el a
számára korábban elképzelhetetlen, megalázó vereségeket. Az
üzleti veszteségek csak az elsô hideg zuhanyt jelentették,
amit követnie kellett az elbocsátásokról szóló drámai
bejelentésnek is. A mamutcég 50 éve nem volt olyan
helyzetben, hogy alkalmazottainak tömegét kellett volna
távozásra kérnie. A becslések szerint a létszámcsökkentés
idén elérheti a 40 ezret is! A világ számítógép-iparának
sokáig betonstabil vállalatát persze hiba lenne leírni egy
pillanat alatt, de kétségtelen, hogy a Big Blue egyelôre
még legfeljebb a Liliputban éppen feltápászkodó Gulliverhez
hasonlítható.
Az IBM elnök-vezérigazgatójának, John Akersnek
nyilvánvalóan sokféle módon kell felelôsséget vállalnia
azért, mert irányítása alatt a cég késve hangolódott rá az
asztali termékekre, elveszítette dominanciáját más
területeken, és történetének legmélyebb válságát éli át.
John Akers úgy véli, hogy egész iparága bizonyos értelemben
hullámvölgybe került, és azzal érvel, hogy évek óta
dolgoznak saját reformjukon, de egy ekkora cég nem vetheti
le a bôrét egyik napról a másikra. Ez igaz, de a
bennfentesek emlékeztetnek arra, hogy John Akers 1985-ben,
amikor kinevezték, azt jósolta, hogy tíz éven belül évi 180
milliárd dollár lesz a cég bevétele. Tavaly a becslések
szerint 67 milliárd dollár folyt be az IBM számláira...
Az
is igaz ugyanakkor, hogy az IBM még Akers elôtt döntötte
el: nem fékezi az Intelt a mikroprocesszor-piacon és a
Microsoftnak engedte, hogy Bill Gates az operációs
rendszereknek köszönhetôen az ország leggazdagabb embere
legyen. Akkoriban az IBM-nek trösztellenes eljárással
kellett küszködnie, tehát úgy látszott, hogy érthetôen
önvédelembôl engedett szóhoz jutni másokat is. Késôbb
azonban -- már Akers irányítása alatt -- tovább habozott,
és csak arra összpontosított, hogy behozza lemaradását a PC
piacon. John Akerst azonban kemény fából faragták, és nem
akar távozni 58 évesen a cég élérôl. @K(Azóta távozott -- a@N
@Kszerk.)@N òvatosságból mindenesetre elérte, hogy két,
IBM-en belüli lehetséges utódja távozott. A marketing
igazgató, John Conrades azért ment el, mert Akers lefokozta
ôt, a tengerentúli IBM operációk felelôsének, Michael
Armstrongnak pedig megmondta, hogy ne is álmodozzon
elôléptetésrôl, így ô csalódottságában a Hughes Aircraft
igazgatói székébe ült át. Hírek szerint több külsô
sztármenedzser is szóba jött Akers utódjaként. A
pozícióharc eredménye alighanem azon múlik majd, hogy a
tulajdonosok és az igazgatótanács külsô tagjai ki mellett
teszik le a garast. A hatalmi küzdelem közben a
vállalatóriás természetesen mûködik, sôt a kényszerhelyzet
miatt a korábbi években már ritkán tapasztalt módon keresi
a vásárlók kegyeit.
Az utóbbi idôk legsikerültebb amerikai
IBM-termékbemutatóját tartották például az új
nagyszámítógépek lehetséges felhasználóinak. Az IBM
fejlesztôi megerôsítették a korábbi ígéretet, hogy nagy
figyelmet fordítanak a párhuzamos feldolgozás elvén mûködô
számítógép-családok tökéletesítésére, és megígérték, hogy
néhány éven belül új mikrochip-technológia alkalmazásával
elérik: búcsút lehet mondani a vízhûtéses masináknak. Azt
természetesen csak remélhetik az IBM emberei, hogy a
vásárlók hisznek nekik, és az új termékeikre való várakozás
helyett nem vesznek mondjuk az AT&T, vagy a
Hewlett--Packard már piacon lévô nagygépeibôl. Az IBM
mézesmadzagja az ingadozók számára, hogy a régi gépeken
használt MSV programokat futtathatják majd az új párhuzamos
felépítésû IBM berendezéseken is.
Ami a PC-piacot illeti, az IBM PS/Value és a PS/I kezdeti
sikerébôl arra lehet következtetni, hogy a Big Blue
legalábbis elkezdte visszaszerezni piaci pozícióit,
jóllehet az eredményei meg sem közelítik például azt a
bevételt, amire a Compaq a ProLinea gépek tavaly júniusi
piacra dobásával tett szert. Az IBM azonban nem adja fel,
és keresi a kiutat. A legfontosabb természetesen a
termékfejlesztés, de azért a reklámot sem kezelik
félvállról. A sikeres hírverés érdekében még a
hagyományokkal is hajlandók szakítani, és európai
kampányaikhoz megvették a Disney cégtôl a világszerte
népszerû, kedves Rózsaszín Párduc figurát. Valahol azonban
még ez is jelképezi az IBM utóbbi éveinek lemaradásait,
tudniillik az Egyesült Ållamokban nem használhatják a
Rózsaszín Párducot, mert valaki más az orruk elôtt megvette
a használati jogát...
@KMartin-Kovács Miklós@N